Neringa Abrutytė

ATOSTOGOS

Eilėraščiai

Viršelio nuotrauka – Dainius Dirgėla
Viršelio dizainas – Diana Ramanauskienė
Redaktorė – Laima Kreivytė

ISBN 978-609-95973-0-0

„Naujo vardo“ elektroninių knygų tekstų autorių teisės priklauso šių knygų autoriams; visų kitų kūrybinių darbų autorių teisės atitinkamai priklauso šiuos darbus atlikusiems asmenims. Lietuvoje autorių teisės saugomos Autorių teisių ir gretutinių teisių įstatymo.

www.naujasvardas.lt

2017

Autorės žodis

Neringa Abrutytė

Leidėjų žodis

NAUJO VARDO padavimas...
NV stipriai smūgiuoja ir ... ATOSTOGOS!

Jeigu scenoje yra šautuvas, jis būtinai turi iššauti.

Jei gyveni su šunimi (tėvais, vaikais, mylimaisiais ir kt.), tai jis (ir visi anie) anksčiau ar vėliau, vienaip ar kitaip įlįs į Tavo mintis, o tada anksčiau ar vėliau, vienaip ar kitaip išlįs Tavo eilėraščiuose, jei esi POETA.

Jei esi Dailininkas / Kompozitorius / Mezgėjas virbalais / Drožinėtojas iš medžio ar Akmenskaldys, tai tie išlendančiųjų pavidalai, žinoma, bus kitokie. Bet Neringa Abrutytė yra POETĖ. Ir akivaizdu, kad POETĖ ji buvo jau XX a. pabaigoje, kai atrado savo santykius su Poezija. POETĖ ji bus ir toliau, nes atostogų tikri POETOS neturi. Ir po ilgos (o kai kam trumpos) pauzės (nes pauzės Poezijoje – kiek kitoks matavimo vienetas nei krepšinyje ar teatre) Lietuvoje pasirodanti nauja Neringos eilėraščių knyga ATOSTOGOS – pavyzdys, kaip POETĖ atostogaudama neatostogauja. O kinologiniai motyvai eilėraščiuose – tik motyvai. Kaip žinoma, šunys turi puikią uoslę ir gali atvesti Tave prie vienų ar kitų radinių. Bet ką daryti su tais šuns radiniais, spręsti tenka patiems. Tad linkime, kad skaitydami Neringos Abrutytės ATOSTOGAS, pasiimtumėte ir patirtumėte bent mažas atostogas nuo kasdienybės. Arba toje kasdienybėje pamatytumėte daugiau nei buitinius paviršius. 

Kalbant teniso terminais, NAUJO VARDO padavimas: NV ima ATOSTOGAS ir stipriai smūgiuoja! Kamuoliukas skaitytojų pusėje... Ar atmušite?

Dainius Dirgėla &

Balys Bukelis &

„Naujas vardas“

neleido vadintis bedarbiais

siūlė alibi: atostogos

Dainius Dirgėla „Stebėto Jo užrašai“

***

nieko nežinojau gėriau reciną ouzo

erdviam salonikų balkone tarsi laivo deny

valgei vynuoges ir kažkokią nežinau kaip lietuviškai žuvį

taip tvanku kad net ilgiesi vėsios beveik išmintingos danijos

banalios atostogos po saule – tik saulė ir jūra

kilnoja tave į paviršių lengviau nei pakeltum save

ant kojų suglebusių nuo karščio visų raumenų tūriu

druska ant saulės juodų stiklų ir graužia šiek tiek akyse

guliu ir užmiegu po saule tik saulė ir vienas dangus

žydresnis už mėlyną arba nežinau mėlynesnis už sielą

jūra skalauja akmenis bangos mažos geria balsus

po akių vokais laksto raudoni šviesos šešėliai

galva ant laikraščio graikiškai efimerida

atostogų efemerija siesta po prisivalgymo trijų h

pliauškia balsai į jūrą jei ne palmės visai kaip nida

gal tik nuotaika kai nematau girdžiu

po graikijos saule esu ir graikiškas vyras

šventas paulius čia vaikščiojo šventus rašė laiškus

mes irgi čia vaikštom valgom gyros

greičiau tu valgai aš tik atsikandau – labai

*** 

pamenu tuos laikus

per vasaros atostogas gyvendavau pas senelius

mano siela galvojo ar jautė

jų gyvenimas baigtas

dabar – nemanau nemanau

kasdien ateina mano vaikas

prašo kažko reikalauja

kartais varo mane į kapus

(ir ką jo siela jaučia)

***

1.

ada: vynuogių balionai balionėliai su šakelėm ant šakelių užrišti

šaukštely lašas pieno yra kliaulė

mėnulis – prašo kad nuimčiau nuo dangaus

o televizoriuj pasirodo gražus vaizdelis – kad jį iškirpčiau

mamos vardas mama

ir t. t.

atsitūpus renka žaislus į dėžę

paskui ir vėl išmėto

aš fotely sėdžiu

mintis kad ada

nebe aš

tai nebe aš o ada

panaši į mane

(vaikystės nuotraukas)

tokia kaip aš bet

ada nebe aš

ji renka žaislus

obuolys prakąstas

ir paaugus galvos kad

mano gyvenimas baigtas ir kai

2.

virtuvėj sėdim ir valgom

ada kėdutėje rožinėj savo

kojytėmis makaluoja o

už lango žiūrim staiga

įsiliepsnoja įsiliepsnoja

dega medinis namelis

tas kurį arabai vasarą

pastatė tarsi palapinę

viduj lyg mečetėj

patiesė kilimą

(o ten žaidė vaikai ir ada

įpuolusi vidun kojytėm

linksmai trepsėdavo

krapštydavau lauk

rėkavo)

virtuvėj sėdime

namelis liepsnoja

prisiminimų liepsnos

laižo mano vaizduotę

baltas medinis namelis

ada ten trepsi ir duodasi

o jeigu ji būtų viduj

pačiame namelyje

namelį apima gaisras

apima gaisro siaubas

didėja ada didėja

ada dega mano vidaus

liepsnoj

***

pasidėjus nuotrauką kurioje

prosenė laisto gėles ant savo vyro kapo

prisimenu kaip ji dievino kalijas ir kales

kalę, nerišdavo jos niekur niekada

prie vienos ir aš buvau prisirišus kiek prisimenu maža

jos vardas džiulė ir ją partrenkė mašina

ją kruviną bliaudama rogutėmis vežiau į mišką

ir bliaudama užkasiau po sniegu

gal sutirpo pavasarį džiulė

o gal guli ji buvo

sena mano prosenė

ir įpratusi prie mirčių

tad nepamenu ar verkė

netekusi šuns

ji įprato prie ištirpusios džiulės ir pušų

ir kapų

proanūkiai ją vadinom „myma“

o paskui šitaip vadinama ji buvo ir savo vaikų

*** 

čia nėra pušų – vien beržai ir eglės, vyšnia

sodo gale ir mažai gėlių tik keli narcizai

atsitiktinai išlikę bet ryškūs

čia ačiū die nėra mylimojo tik aš ir šuo

ir pušų (vaikystės) bet miškas

prie apleisto sodo o troba rąstinė

bėk atnešt – pagalys ir vėl mestas

***

viešpatie tai mano pirmas šuo ir pirmos

atostogos su šunimi naujas bandymas save išdresiruoti

vos pabudus į lauką tik čia per atostogas

tereikia atverti duris į terasą tiesiai į sodą į mišką į žemę medžius

ir jis iš lovos bėga – kailiniuotis – ir greitai daro ratus

tačiau palieku džiūti (aš dar miegu) paskui surinksiu – visus

(svarbiausia kad slapta nepakakotų į kaimyno daržą)

apsukęs ratukus ir pritūpčiojęs grįžta ir laukia prie durų

kaip gera be diržo – tik antkaklis su kaulo formos metaliniu pakabuku kur

išgraviruotas smulkiai mano tlf. numeris – bet vieną kartą

tasai (kaip mano rusas jį vadina) obormotas įpuolė į kaimyno kiemą

ir ėmė traukti pačią didžiausią medžio šaką iš visos šakų ir skiedrų

krūvos; išėjo senis ir suriko: „væk“ (šalin!)... tada pripuoliau

ir atsiprašiau, o kaimynas: Šunį reikia pririšti...

viešpatie leisk daugiau nepatekt į kito privačią teritoriją

(senukai gyvena vieni ir tikriausiai pirmąkart mato retriverį, o šuo rimtai supyko (durnius): kad sulojo!

***

iš 2 absoliučiai

vienodų auksaspalvių retriverių

atskirčiau savąjį

tikrai iš

būdo reaguoti

komandų vykdymo greičio

iš to

kada ir kodėl sulotų

žinau kad jis bėga

nuo kreivakojų

ir vaikštančių

su dviem lazdom

privengia vaikų

kurie nei iš šio nei iš to

klykia tik išvydę

ar slepiasi

užuodžia baimę

instinktyviai

ir neskaudžiai suloja

kiek atšlijęs

jei atvestų

man sukeitę

tokios pat veislės ir amžiaus

klausytų manęs kitaip

įdomu ar nutvertą kąsnelį

gatvėj atiduotų

lengvai

manasis kaulo

nė už gardaus valgio

šaukštą – neatiduos

***

kai pomidorai negenda ar galim juos valgyt? –

užkonservavus alkį

*** 

medinės grindys ir medinės

sienos mediniai baldai ir medžiai sode

medinės skiedros dega

židiny o visos mintys

rusena mano pailsėjusioj širdy

medinis pagalys – sviestas kad

šuo atneštų – šuo kaip vėtra

griebia atneša ir vėl metu

tolyn į mišką bum – bet dabar

jis ima smulkint pagalį į skiedras

ir neklauso šeimininkės – šunsnukis

vėl ta kava ar eilėraštis

įsirašiau eilėraštį užsimiršau ar tai jau antras

puodelis kavos atrodo pirmas nes paprastai

antrą išgeriu tik iki pusės taip taip tai pirmas

puodelis tiktai eilėraštis o ne kava tai buvo

dabar užsimaniau kavos neatsibudusi eilėraštyje

pražiopsojus dar pusę puodelio kavos iki pusės

ei                    lė                    raš                    čio

kokteilio pavadinimas

alkoholio nebus tai gal išgersiu savo mžlus

5 val. ryto reikia šlapintis veidu į rytus

(geriu be druskos ir citrinos)

beskonis šviesus ir šlykštus

išspaustos organizmo sultys (sultinys)

saldžiaspaudė inkstų

(gyvybės instinktais svaigintis)

pavadinsiu gėrimą „amžinas mirtinys“

***

jo televizorius: langas – kraipo galvelę ausis

ir žiūri – tas langas

visai išplovė jam smegenis pro nosį ir ausis (reaguoja tiktai į

mano balsą – garsą

tai ne žodis su reikšme o bet kokio žodžio ta pati tonacija ne vardas

jam suprantamas o balso banga)

***

viešpatie ar kada nors aš grįšiu

iš negandingų vakarų į rytus

po daugybės metų atostogų aš pasiryžus

atidirbt – geriausia būtų (maldauju) už Litą

ar kada nors aš nusileisiu iš viršaus

kaip šūvis šaudantis į mitą (gerokai jau įmitusį)

aš (beveik) pasiryžus

***

Daliai Jazukevičiūtei

tada visi turėjo dirbti – ir tu 1989 m. ant pirmosios knygelės antro viršelio

dirbai archyve – tada gyvenai Ukrainoje, bet mes visi tada irgi gyvenome

vienoj šaly ir paskutinį kartą už savo knygą gavai honorarą rubliais už kurį

atvažiavai į neringą (į viešbutį) kad susitiktumei su savo mylimuoju kiek

tai buvo rublių nesvarbu dabar visų veidų netenki stovėdama už durų ir visų

nesvarbu sakai svarbu ją turim – tėvynę – tarytum tada ji buvo mažesnė

o minios ją iškėlė kaip vėliavą jos rankos apjungus mintis į nprklsmbę

nepainiokim tėvynės su valdžia sakai – ir valstybe?

nepainiokim gimtosios vaikų kalbos su jų tautybe

CV

darbas turi būti pagal galimybes – realistiškas

konkretus, konkrečios darbo vietos – tai įkalinimo įstaigos

o ne darbo sritys neaiškios užduotys ar vizijos

darbas ko gero tu jo nekenti ir tai

it's just a job!

pats geriausias dalykas jame – pinigai

***

1.

žvanginkim (mums reikalingos) būties ginklais

ir naikinkime Jį

pasislėpė priešas giliai praeity bet paslaptis

turi prisikelti – atgaivinkime

Jį – tik priešui iškėlus ginklą

gali įvykti prisikėlimas

užtieskim istorijos kilimą

ant skurdaus pietų stalo

savo tėvų ir senelių

žvanginkim vaizduote: (stalas –

tai nusiaubta priešo gimtinė žemė)

kovokim: tai Jis semia

mūsų stiprybę – sugriovė

mums gyvenimus ir sapnus?

ir pats laukdamas barbarų

nesibaikime tęskim atgrasykime

savo kaimynus iškart

kol mano šuo neįšoko

į pikto senio daržą

nors ir atšipęs tavo ugnies kardas

ir vėjo neišgaląstas dar – akmuo

2.

politkorektiškas saulėtas vėjas

atostogų pastogėj lėtos

mintys – imk

vandenį banga išlietą

imk paskutinius

akmenis su skylėm

iš kur vanduo ir vėjas

imasi

nes realus pasaulis nuslopintas

kaip tartų Žanas Bodrijaras[1]

įvykis istorija ir viskas

apipinta – ženklais

ir nesvarbu, kas vyksta (kokias žinias transliuoja TV) –

– ginklai

būtini kad patikėtume

– bus pasikėsinta (arba netgi buvo) mumis

mumis (būtina įvykdyti užsakytąjį karą)

buvo (bus) šaudoma į taikius gyventojus (jie nenorėjo bet žuvo ir žus)

buvo šaudoma pasislėpusiais priešais

žvanginkim priešų ginklais žvenkime visam pasauliui

praeities žirgais kol mūsų tiesa užtiesta

ant skurdaus pietų stalo

bėgant metams tiesis kito skausmo kelias

(jis pažinojo tą islandą, kuris pasirašė dokumentą ir

pripažino Lietuvos Nepriklausomybę dabar sako gailisi islandas o

islandai kartais gąsdina vaikus lietuviais).

kova

1.

viešpatie vešlus ištraukiau šuniui erkę

  tau padedant

juk maniau kad spuogas gumbelis toks pailgas

  grįšiu po atostogų maniau išoperuosiu

bet man patinka glostyt šunį

  ir prieš miegą kaip visada įsijungiau skaitymo šviesą

  šuo padėjo savo snukį

man prie peties

  ir tavo šviesa viešpatie

  išjudino aplink spuogą susitraukinėjančias daugiakojas

viešpatie kad pašokau!

įjunginėt šviesas ieškot pinceto aliejaus ir pirštinių

girdėjau visokių istorijų bet pati gyvomis akimis matau pirmąkart

  bet ištraukiau ją iš šuns pakaušio

  paskui dar vieną iš ausies

ir ištepiau citrina tas vietas

  nieko kito neturėjau

kokia kova

2.

tą naktį ištraukusi erkę

sapnavau kad grįžau į tėvynę

prie mano vaikystės namo kažkokia

nepažįstamoji sodino serbentus

stebėjausi kokios vešlios raudonos kekės

paskui užkalbinau (žaisdama) tokį fantastinį šunytį ak

sapne vadovavau kažkokiai įstaigai

tokia laiminga visų gerbiama juokiausi

juokavau sunku suvokti jog tai aš

buvau tą naktį vyko persikeitimo

mistika pradėsiu dirbti ta linkme – viskas

(pirmą kartą per atostogas pradėjo lyti

eisiu su šunimi prie jūros ne į mišką)

ir (maudantis jūroje)

Laimos maniera

jaučiu – tirpsta

kūnas ir

tai kas prikimšta nereikalingo

(ištirps)

lyg nuo mano

vardo liktų

liekna priesaga -inga, ir

mano kūnas mano vardas

mano miestas ir

ir, ir

(ne-ri)

***

taika pavasariui ir karui

ir kariui žuvusiam taika

taika ir niekad nekariavusiam

bet žuvo irgi taikoje

taika ginklams ginklų

sandėlyje ginklams

muziejuje už taiką

tiktai į priešą nusitaiko

kad kristų net nepuolęs

teroristas vaikas

***

1.

o sapnas tai nieko vertas bet pažiūrėsiu iškart

pradėdama užrašyti – sapne

mano šuo rujojo ir atsirišo nemandagiai atsiprašydamas

dingo rūsy pas kitus šunis o aš

irgi atsidūriau Vilniuje kažkokioj miglotoj Molly gatvėj

ir vienam jos pastate žmonės baisiai mieli

jie viską darė dėl manęs tik danguje tokie būna geri

o paskui pradėjo giedoti ir garbint iškėlę rankas

dabar neištrūkt man iš čia pagalvojau

supyks jei pabėgsiu o gal net bandys nužudyti

eisiu sakau pažiūrėt ką veikia mano šuo

neik sako ten pragaras tavo kalę pasirinks koks

vienas (pagalvoju koks nors mažiukas ir būtinai juodas

bus mažų bjaurių mišrūniukų aš tam dabar nepasiruošus

2.

bet po pietų įvyko visai kas kita (rodos, nemiegojau)

nubėgau prie jūros su savo retriveriu ir pirmąsyk per dvi savaites

priėjo prie manęs moteris su savo juodu pudeliu

ir paklausė ar gali pažaisti sako tai patinas bet kastruotas

ir aš naiviai apsidžiaugiau kad sapnas pildosi ir šuo

tiktai pažais paskui ėjau toliau ir iš tolo šeimynėlė su dviem

ryžais berniukais ir tokios pat spalvos sena auksaspalve retrivere

o jų mama tokia draugiška linksma geruolė jų šuo

įbrido į jūrą palikęs ant kranto guminį geltoną kamuoliuką

o mano luka jį pagriebė ir pasisavino dabar sakau neatiduos

bandom visaip išvilioti senas jų šuo žaisti nenori tik stovi įsibridus

vardas jos irgi kaip žmogaus frida ji kad sulos

galiausiai išplėšiam kamuoliuką ir einam namo popietė buvo dosni

pakeliui prisirijo kiškio spirų ir medžio šaką susmulkino dantimis

***

beveik baigiasi maisto ištekliai (bjaurus oras) rytoj paskutinė diena

din dan din dan skambantis ledų autobusas

išbėga su šunim peralkus vartotoja išlipa vairuotojas

renkuos visą dėžę (x12) likusius atiduosiu išvažiuodama

piktam seniui kad atleistų kam kėlė koją šuva į jo teritoriją

išdėkim geruoju seni visas šuns dienas[2] (oriai) mano mylima –

sis tik juoktųsi – kam? – bet skamba bet skamba bet skamba (gerai)

din dan din dan din dan din dan din dan din dan din dan din dan

***

17.50 TV žinios, ir vėl mašina krovininė... aiman...

įvažiavo į pėsčiųjų gatvę.........

įsijungiu – susidarysiu maždaug teisingą informaciją

iš objektyvios nuomonių panoramos

(valgydama ledus gerdama kavą)

jie teliko ir negendantys pomidorai et...

išsivirsiu kečupo druskos yra ir prieskonių

toli miestas susipjaustysiu iš lėto

(gerdama kavą valgydama ledus)

ne kečupas bus pomidorų prėskas

pasiilgau – tu – tavo – š velnus – ėskime –

Velykos, 2017

gyvi (pilki ir ilgi) kiškiai

laksto po platų lauką

šuva laimingai uostinėja ir iš žolės išgriebia kaulą

gal kiškio? stirniuko? gal anties?

atiduok sakau – bėgioja iš paskos – man!

laimikį įsikandęs

pirmąsyk viešpatie velykos be auksinių šokoladinių tuščiavidurių kiškių (tokius dievina mano dukra)

pirmąsyk viešpatie platus žaliuojantis laukas ir miškas, miškas, miškas

(visokia gyvastis jaunuolyne – visokia augmenija)

išviriau svajonėse ją visą bet nė vieno nedažiau – kiaušinio

reikia balto (ir tikro) kuris tik per velykas atgyja

arba rudo kaip svogūno laiškai

velykos ištiks (ištiško)

ir mūsų šuo nemoka vytis kiškio

tik prašinėt ir bėgiot po lauką

o bijo – į mišką, į mišką

tik laksto ir neatiduoda kaulo (kiškio?)

***

1.

gyvenimo nuėjus pusę kelio

(kaip kelio vidury apsišikęs šuo)

rašau eilėraštį ir įeina į kambarį rėkiantis vyras

tik dabar supratau kad jis turi išeiti

(iš mano gyvenimo o gal tualeto)

2.

nieko nesupratau rėkė kad indaplovė neištuštinta

pasakiau tą padarysiu vėliau ne jis nepuola muštis

bet vis tiek nebelinksma ir mūsų nesieja vaikai

tai kas mus sieja – juk rėkia o nereikia

3.

nesuprantu mūsų ryšio – sako be jo neišsiversiu

bet aš išsiverčiu į savo pusę ir jis

mano nuostabai įeina į kambarį besijuokdamas

ir ima kasyti man galvą, mintis

(kitais metais ruošiamės tuoktis)

4.

užp.! – paleidžia filmus apie karą

ir per dieną krapštosi virtuvėje

tvarko kažką bute nors metai iš metų

bardakas... kandžioja šuniui nosį

(garsiai rėkia jau kitą jo vardą: Матрос!)

dosnumas

skink mėlynių kiek nori

(vis tiek paukščiai nules)

imk dvi poras

(per daug didelė nuolaida)

vandens gali leisti kiek nori

(jis teka į vamzdžius iš žemės per šulinį)

dar šilta (pati brangiausia parduotuvėje)

nudaužtos stirnos mėsa – šuniui

visus medžius galima graužti

jei tik turi tokius dantis

ir jei miškas toks kad visų neišlaužysi

lazdoms ar laužui

grybauk visus grybus

(ar šitas nuodingas? – valgomas bet neskanus kaip kiaulės mėsa

jei tik valgomas imk)

islandiška vasara

pelenai nuo tavo cigaretės užbiro karšti man ant rankos

skersvėjis pro pravirus mašinos langus įpūtė žiežirbą

ji nuriedėjo ant galinės sėdynės žaibiškai sustojai

ir ieškojome iš kur veržiasi dūmas užgesinau liko pradeginta

skylė toliau lyg niekur nieko grožėjomis lavomis ir uostėm

kaip kvepia! supuvusius kiaušinius verda vanduo kyla balti dūmai

neseniai amerikoj buvau niagaros vandenys dūžta iš viršaus ir jų

garai man priminė dūmus o čia vos rūksta žemė plyšta gūra

paskui nuėjom vėl pagert kavos – aš be cukraus o tu su druska ir pipirais

tada pasakoji kodėl atsidūrei islandijoj – reikia gi kaip nors iš šio pasaulio kapstytis

tada klausiu ar čia islandai visai nelaiko šunų (nė vieno neišveda)

baik tu – sakai – ar jie neturi kur: į gamtą

nors vėjas ir vakaras vėsu tu marškiniais atsagstytais

saulė sukasi viename aukštyje aplink islandijos planetą

ilgus ilgus ilgus tavo šešėlius į baltą vandenį meta

Užrašų knygelėj: susirašyt visas kavines, į kurias užsukti dėl darbo.

sapnas

bet kažkokioj prancūzijos kavinėj

stilingos besišypsančios pro liūdną veidą

padavėjos kalbasi tarpusavy girdžiu

„nusivarau nuo kojų“...

bet sakau keista prancūzų k.:

„comblez-moi du n`importe quel travail“

ir šios „bien-sure, tu es notre cousine“

kuo meiliausiai mane apkabina

net sudreba įtarimas:

mano atlyginimas čia bus

tikrai ne pinigai. čia tik

sapnas kažkokioj prancūzijos kavinėj surengtas.

tik eilėraštis čia ir ne (kokie gražūs kadaise buvo) frankai.

***

kai esi nepriklausomas nuo darbo ir valstybės

atostogos niekada nesibaigia o

dirbi per atostogas ir tai ne darbas o tiesiog

Lietuvos (kitoj šaly) Nepriklausomybė

PABAIGA.

Daugiau nemokamų elektroninių „Naujo vardo“ knygų ieškokite
www.naujasvardas.lt

Išnašos

[1]

Jean Baudrillard, Vartotojų visuomenė: mitai ir struktūros. Kitos knygos, 2010. Iš prancūzų k. vertė Neringa Abrutytė

[2]

į šuñs dienàs (į kójos aũtą) išdė́ti – labai išplūsti, visai suniekinti: Pala, aš ją išdė́siu į šuñs dienàs (DLKŽ)